‫שקט...‬
‫"בביתנו הכחול‬
‫שבו חבצלות הים נעות על הגלים‬
‫שוחחתי‬
‫עם אינספור‬
‫אחיי ואחיותיי‬
‫בשפת הבועות‬
‫האם אתה זוכר?‬
‫לפני שנים רבות‬
‫אתה ואני חיינו‬
‫יחד בים הכחול‬
‫המדוזות, קיפודי הים‬
‫הדגים, הסרטנים‬
‫הם כולם‬
‫אחיך ואחיותיך"‬
‫סוסוקה, תחזור מהר, בסדר?‬
‫בסדר!‬
‫מה?‬
‫דגת זהב.‬
‫היא לא יכולה לצאת.‬
‫מוזר.‬
‫איי!‬
‫היא נראית קצת מתה.‬
‫היא ליקקה אותי! היא בחיים!‬
‫סוסוקה, אנחנו נאחר!‬
‫ליסה, מצאתי דגת זהב!‬
‫סוסוקה!‬
‫הרוח מטורפת.‬
‫סוסוקה, אני מתניעה את המכונית.‬
‫נו? מצאתם את הבת שלי?‬
‫מה? היא נלכדה על ידי בן אדם?‬
‫ילד! רע מאוד.‬
‫היא כבר מתה?‬
‫את בחיים!‬
‫סוסוקה! יש לי עבודה, אתה יודע!‬
‫ליסה, תסתכלי! מצאתי דגת זהב.‬
‫דגת זהב?‬ ‫-היא היתה בין הסלעים.‬
‫כן?‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת מי אתה,‬
‫אבל אסור להשתמש פה בחומרי הדברה.‬
‫מה? זה לא חומר הדברה.‬
‫אלה מי ים טהורים,‬
‫ככה אני לא מתייבש כשאני ביבשה.‬
‫מה שתגיד, העיקר שלא תשתמש בחומרי הדברה.‬
‫אם תסלח לנו...‬ ‫-חכו...‬
‫אוי, לא.‬
‫רע. רע מאוד.‬
‫וואו, איזה איש הזוי.‬
‫אבל אל תגיד על אנשים שהם הזויים.‬ ‫אנחנו לא שופטים אנשים על פי המראה שלהם.‬
‫אני יודע. אני לא עושה את זה.‬
‫אתה לוקח אותה לגן?‬ ‫-כן.‬
‫הגננת שלך לא תכעס?‬
‫נראה לי שיהיה בסדר.‬
‫אל תדאגי, אני אטפל בך טוב.‬
‫היא באמת חמודה.‬
‫אונייה נכנסת למספנה.‬
‫הנה, תאכל ארוחת בוקר.‬
‫מעניין אם היא תרצה קצת.‬
‫רוצה?‬
‫היי, החתך שלי הבריא!‬
‫ליסה, אני חושב שאקרא לה פוניו.‬
‫מה?‬ ‫-היא באה אליי.‬
‫היא עושה קסמים.‬
‫הצלתי אותה. עכשיו אני אחראי עליה.‬
‫רוצה נקניק במקום?‬
‫ליסה, פוניו ממש אוהבת נקניק.‬
‫אז היא חושבת שהיא אנושית?‬
‫אוי, לא!‬
‫בני האדם האלה מגעילים!‬
‫קדימה, גברת ליסה, מהר!‬
‫הכול פה מלא בזבל וטינופת.‬
‫בוקר טוב, שימה!‬
‫פוניו, תסתכלי, אפשר לראות את הבית שלנו.‬
‫תשאל את הגננת על פוניו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אוהבת אותך, סוסוקה.‬ ‫-ביי.‬
‫בוקר טוב. איחרתי, כרגיל.‬
‫את יכולה להביא עוד כיסא גלגלים?‬ ‫-כן!‬
‫בוקר טוב, סו-צ'אן.‬ ‫-סליחה.‬
‫אני ממהר מאוד, גברת יושי.‬ ‫-באמת?‬
‫סוסוקה-צ'אן...‬ ‫-לא עכשיו, גברת טוקי, אני עסוק.‬
‫אוי, באמת...‬
‫יכול להיות שהגננת תכעס.‬
‫יש לי רעיון!‬
‫הנה מקום בטוח, פוניו. אני אחזור עוד מעט.‬
‫ואם יש פה חתולים?‬
‫זה אמור להספיק. תישארי פה, אני כבר חוזר.‬
‫להתראות!‬ ‫-שלום, טושי-צ'אן.‬
‫אם יהיה צורך, אתקשר, אבל נראה שהכול בסדר.‬
‫בסדר?‬ ‫-יופי, תודה.‬
‫ביי.‬ ‫-בוקר טוב, הגננת!‬
‫בוקר טוב, סו-צ'אן.‬ ‫-שלום, סו-צ'אן.‬
‫סוסוקה!‬ ‫-קומיקו.‬
‫תסתכל עליי! אמא שלי תפרה לי שמלה חדשה.‬
‫היא לא יפה?‬
‫סוסוקה, בוא נשחק.‬
‫אני לא יכול, אני עסוק.‬
‫אתה לא עסוק, אתה בן חמש.‬
‫אני עסוק, יש לי עבודה.‬ ‫-אתה מוזר.‬
‫כן.‬
‫אוי!‬
‫פוניו!‬
‫סוסוקה.‬
‫קומיקו.‬ ‫-מה זה?‬
‫יש סיבה לזה שאסור להביא דברים לגן.‬
‫אני יודע, אבל אנחנו לא בגן.‬
‫השיחים האלה הם חלק ממרכז היום לקשיש.‬
‫תן לי לראות.‬
‫דג זהב?‬
‫היא לא סתם דגת זהב. זאת פוניו.‬
‫פוניו? תראה לי!‬
‫טוב, אבל אל תגלי שהיא פה.‬
‫אני לא אגלה.‬
‫תסתכלי, היא לא חמודה?‬
‫היא דגת הזהב הכי משעממת שראיתי כל החיים.‬
‫הפעם קומיקו אשמה.‬
‫אסור לשפוט אנשים על פי המראה שלהם.‬
‫נביא לך עוד קצת מים.‬
‫פוניו!‬
‫אוי! אני אשם.‬
‫הנה, שוב.‬
‫אני שומעת את הקול של סוסוקה-צ'אן.‬
‫אבל אני יודעת שסוסוקה-צ'אן בגן עכשיו.‬
‫אני בטח מדמיינת.‬
‫גברת יושי, אני פה.‬
‫הנה אתה, סוסוקה-צ'אן.‬
‫אתן מוכנות להפתעה הגדולה שלי?‬
‫מה ההפתעה?‬ ‫-אני אראה לכן.‬
‫אבל קודם, תנחשו באיזה צבע היא.‬
‫היא... אדומה!‬ ‫-אדומה!‬
‫נכון.‬
‫איך ניחשתן?‬ ‫-תראה לנו.‬
‫בסדר.‬
‫תראי...‬ ‫-איזה יופי.‬
‫קוראים לה פוניו. היא אוהבת לאכול נקניק.‬
‫והיא יודעת לעשות קסמים.‬
‫היה לי חתך באגודל,‬
‫והוא הבריא כי היא ליקקה אותו.‬
‫וואו!‬
‫אולי היא יכולה לעשות קסם‬ ‫ולרפא את מפרקי האגן שלי.‬
‫הייתי מרשה לדג ללקק אותי‬ ‫אם הוא היה מוציא אותי מכיסא הגלגלים.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אני צריך לשאול...‬ ‫-תראה לי את הדלי הירוק שלך.‬
‫בבקשה, גברת טוקי.‬
‫יש לה ממש פרצוף!‬
‫מהר, תחזיר אותה לים.‬ ‫אתה לא מבין שתגרום לצונאמי?‬
‫אוי, באמת, כל הזמן רק צונאמי וצונאמי.‬
‫דגים עם פרצופים‬ ‫שיוצאים מהים גורמים לצונאמי.‬
‫ככה אומרים.‬
‫צונאמי! צונאמי! הוא הגיע!‬
‫אוי! צונאמי! צונאמי...‬
‫מה קרה, טוקי?‬
‫תראי כמה אני רטובה!‬
‫סוסוקה!‬
‫תחזור הנה ותבקש סליחה!‬
‫אל תדאגי, פוניו.‬ ‫אני אגן עלייך, ולא משנה מה יקרה.‬
‫סוסוקה!‬
‫פוניו!‬
‫פוניו. סוסוקה.‬
‫פוניו אוהבת את סוסוקה!‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫פוניו אוהבת את סוסוקה!‬
‫פוניו?‬
‫פוניו!‬
‫פוניו! פוניו!‬
‫פוניו!‬
‫פוניו! פוניו!‬
‫פוניו!‬ ‫-סוסוקה!‬
‫פוניו! פוניו.‬
‫פוניו!‬
‫תקשיב, סוסוקה, יכול להיות דווקא טוב.‬
‫אני יודעת שניסית, אבל פוניו היא דגה.‬
‫היא לא אמורה לגור בדלי. הים הוא ביתה.‬
‫נקווה שההזוי ההוא נעלם.‬
‫אפשר לקבל לק?‬
‫מהר, הגלידה נוזלת.‬
‫טעים מאוד.‬
‫אני מצטערת, סוסוקה.‬ ‫היום בערב אבא יחזור הביתה, סוף סוף.‬
‫הוא לא ירצה לראות אותך עצוב.‬
‫מספיק עם הים להיום, בסדר?‬
‫סוסוקה?‬
‫הגיע הזמן לחזור הביתה.‬
‫אולי אם אשאיר פה את הדלי,‬
‫פוניו תוכל למצוא אותנו כשהיא תחזור?‬
‫תנסה. אני חושבת שזה רעיון מקסים.‬
‫טוב.‬
‫סוסוקה, אתה יכול לענות?‬
‫אולי זה אבא שלך.‬
‫הלו? כן, זה אני.‬
‫היא בסדר.‬
‫אני לא אגיע הביתה הערב.‬
‫אני אאותת לכם כשנהיה קרובים.‬
‫הנה, קח את ליסה.‬
‫שלום, קואיצ'י. כן.‬
‫מה?‬
‫שמישהו אחר יחליף אותך.‬
‫קדימה, תנטוש את אשתך‬ ‫ואת הבן שלך לבד על הצוק.‬
‫אפס!‬
‫בוא, סוסוקה, בוא נצא.‬
‫אני רוצה לאכול פה.‬
‫אוי!‬
‫הנה אבא! ליסה, תכבי את האור.‬
‫היי, הבן שלי כבר מאותת בעצמו!‬
‫היית מאמין?‬ ‫-אשתך בטח עצבנית.‬
‫ס-ל-י...‬
‫...ח-ה.‬
‫אבא מבקש סליחה.‬ ‫-א-פ-ס.‬
‫א-פ-ס.‬ ‫-ס.‬
‫א-פ-ס.‬ ‫-ס-ס-ס-ס-ס-ס.‬
‫ליסה, אבא אומר שהוא אוהב אותך.‬
‫הוא אומר שהוא אוהב אותך מאוד.‬
‫וואו, אבא, איזה יופי!‬
‫- ה-פ-ל-ג-ה ב-ט-ו-ח-ה -‬
‫- ת-ו-ד-ה -‬
‫- ל-י-ל-ה ט-ו-ב -‬
‫ליסה, אל תבכי.‬
‫גם אני לא בוכה.‬
‫הבטחתי לפוניו שאטפל בה.‬
‫מעניין אם היא בוכה עכשיו.‬
‫אתה ילד טוב.‬
‫"מאושרים עד הגג"‬
‫איי.‬ ‫-אל תדאג, סוסוקה.‬
‫עשית כמיטב יכולתך,‬ ‫ואני בטוחה שפוניו תסתדר.‬
‫טוב.‬
‫בוא נאכל.‬
‫נאכל גם את האוכל של קואיצ'י.‬
‫את לא אשמה.‬
‫הראיתי לך קסמים שאת צעירה מכדי להבין אותם.‬
‫את יודעת שבני האדם מזהמים את המים.‬
‫כבר הסברתי לך את זה.‬
‫קדימה, ברונהילדה, תאכלי.‬
‫אני רוצה נקניק!‬
‫נקניק! אכלת את האוכל שלהם! מה עוד עשית?‬
‫טעמת את הדם שלהם, ברונהילדה?‬
‫לא קוראים לי ברונהילדה. קוראים לי פוניו!‬
‫פוניו?‬ ‫-פוניו! פוניו אוהבת את סוסוקה!‬
‫פוניו רוצה להיות אנושית!‬
‫אנושית? מה את יודעת‬ ‫על בני האדם, ברונהילדה?‬
‫הם הורסים את הים.‬
‫הם מתייחסים לביתך כפי שהם מתייחסים‬ ‫לנשמותיהם הריקות והאפלות.‬
‫פעם, גם אני הייתי בן אדם.‬
‫השארתי את כל זה מאחור‬ ‫כדי לשרת את כדור הארץ.‬
‫ידיים! אני רוצה ידיים!‬
‫אני לא רוצה את הסנפירים האלה!‬
‫אני רוצה כפות רגליים כמו של סוסוקה!‬
‫מספיק!‬
‫מה?‬
‫אוי ואבוי!‬
‫יש לי ידיים! יש לי גם רגליים!‬
‫יש!‬
‫אל תגידי לי שטעמת דם אנושי.‬
‫אני הולכת לסוסוקה!‬
‫מספיק.‬
‫הדם שלו זיהם את הדנ"א שלך!‬
‫תחזרי לעצמך, תחזרי לעצמך.‬
‫וואו.‬
‫די, די, די, די.‬
‫אל תשתני.‬
‫אני צריך יותר עוצמה.‬
‫תן לי ללכת! תן לי ללכת!‬
‫תן לי ללכת!‬
‫אני רוצה ללכת לסוסוקה! תן לי ללכת!‬
‫תן לי לצאת!‬
‫את לא יכולה להיות גם אנושית וגם קסומה.‬
‫לא לזוז. לא לזוז. לא לזוז.‬
‫היא כבר חזקה מאוד.‬
‫בדיוק כמו אמא שלה.‬
‫הלוואי שתישארי תמימה וטהורה לעד.‬
‫איני חזק מספיק כדי לעצור אותה עוד זמן רב.‬
‫אני צריך לבקש עזרה מאמא שלה, עכשיו.‬
‫אני... מה?‬
‫היי, הם הולכים לשיקויים שלי.‬
‫היי, תעופו מפה!‬
‫זה היה קרוב.‬
‫אני צריך לשים לב שאיני מפר את האיזון בטבע.‬
‫להירגע, אני חייב להירגע.‬
‫כשאני חושב על הפגישה איתה,‬ ‫הלב שלי מתחיל להלום בכוח.‬
‫טוב, צריך להתרכז בעבודה.‬
‫השיקויים החדשים בטח מוכנים.‬
‫מזל שפה אין דליפות, לפחות.‬
‫הדלת עדיין לא נסגרת כמו שצריך.‬
‫אני אתקן אותה אחר כך.‬
‫אם ייכנס לפה אפילו יצור חי אחד...‬
‫כן, אני מרגיש את עוצמת הים‬
‫במעמקי הדנ"א שלי.‬
‫כשהבאר תתמלא,‬
‫ייפתח עידן הימים,‬
‫התפוצצות של חיים כמו בתור הקמבריון.‬
‫סופם של בני האדם המתועבים.‬
‫דלת ארורה!‬
‫שיניים!‬
‫וואו!‬
‫בואו נמצא את סוסוקה!‬
‫אני חופשייה!‬
‫עמוד מים!‬ ‫-קפטן, תסתכל לשם!‬
‫צונאמי!‬ ‫-תפנו את האונייה לעבר הגלים!‬
‫מה זה?‬
‫קפטן, כל המערכות מושבתות!‬
‫זאת ילדה קטנה!‬ ‫נראה שהיא בערך בגיל של סוסוקה.‬
‫שוב תודה.‬ ‫-אין בעד מה, להתראות מחר.‬
‫הגשם חזק, סוסוקה.‬
‫אני אחכה איתך לאמא שלך.‬
‫זה בסדר, יש לי קיצור דרך. להתראות.‬
‫להתראות. תיזהר.‬
‫סוסוקה, סליחה.‬
‫הדלת לא נפתחה, נכון? יש הפסקת חשמל.‬
‫היה בסדר בגן?‬ ‫-כן.‬
‫ליסה, אם סיימת לעבוד, את יכולה ללכת.‬
‫את בטוחה שלא תצטרכו עזרה?‬
‫אל תדאגי, אנחנו נסתדר.‬
‫סופת גשם קטנה תשעשע את הקשישות.‬
‫במקומך, הייתי נוסעת כל עוד אפשר.‬
‫חכה פה, סוסוקה. אני כבר חוזרת.‬
‫בסדר.‬
‫גברת יושי.‬
‫סו-צ'אן, זה אתה?‬
‫כל כך חשוך שאני בקושי רואה.‬
‫בבקשה. הכנתי את זה בשבילך.‬
‫וואו, מה זה?‬
‫הכנתי גם בשבילך, גברת נוריקו.‬
‫תודה רבה.‬
‫אני לא רואה כלום.‬ ‫אני לא מבינה למה אנחנו נשארות פה.‬
‫בסך הכול קצת גשם. אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫הנה, כבר יותר טוב.‬
‫בוא נראה. דגת הזהב שלך!‬
‫החשמל בטח חזר בגלל שסו-צ'אן פה.‬
‫הסופה המוזרה מכונה "מיקרו-טייפון"...‬
‫אוניות...‬
‫טלוויזיה מטומטמת.‬
‫הם לא מבינים במזג אוויר.‬
‫אפשר באותה מידה לשאול את הצרצרים.‬
‫לך הביתה עם אמא, סו-צ'אן.‬
‫דגי הזהב שלך יארחו לנו לחברה,‬
‫והכול יהיה בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫...מפולות בוץ, שיטפונות ונחשולי מים.‬
‫אנשים מנסים להתפנות...‬
‫בשבילך, גברת טוקי.‬
‫אני לא מבינה מה זה. זה מקומט לגמרי.‬
‫ככה.‬
‫הבנתי, זה חרגול.‬
‫לא, זאת קוגאניי מארו.‬
‫זאת האונייה של אבא שלך, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-עכשיו זה נראה כמו כובע.‬
‫סוסוקה, צריך לצאת לדרך.‬
‫בוא נגיד מהר שלום.‬
‫טוב. להתראות, גבירותיי.‬
‫להתראות.‬
‫תיזהרו שהרוח לא תעיף אתכם.‬
‫בוא ניסע. תיכנס.‬
‫אומרים שגם הטלפונים מנותקים.‬
‫הים גואה.‬
‫את חושבת שהאוניות יטבעו בסערה?‬
‫לא, אוניות יכולות‬ ‫להסתדר בסערה אם הן בלב הים.‬
‫שם אבא שלך נמצא.‬
‫ראיתי דג! ראית אותו, ליסה?‬
‫תחגור את חגורת הבטיחות!‬
‫גברת ליסה, חכי! את לא יכולה לעבור פה!‬
‫שמענו עכשיו שכל הצד הזה צריך להתפנות.‬
‫אין חובה להתפנות.‬
‫יש אנשים במרכז היום לקשיש.‬
‫צריך לחלץ אותם.‬
‫הם יסתדרו, הם בצד שמוגן מהרוח.‬
‫את צריכה להסתובב אחורה ולחזור לשם.‬
‫בסדר, אבל ברגע זה אני צריכה להגיע הביתה.‬
‫אי אפשר לעבור פה.‬ ‫-תיסעי דרך ההר.‬
‫סוסוקה, תחזיק חזק.‬
‫לא! אל תעשי את זה!‬
‫תיזהרי, הגל מתקרב!‬
‫ליסה, את חייבת לברוח!‬
‫הדגים עוקבים אחרינו!‬
‫שב ותחגור, סוסוקה.‬
‫איי!‬
‫תחזיק חזק!‬
‫הגל הזה רודף אחרינו.‬
‫ילדה קטנה נפלה למים!‬ ‫-מה?‬
‫היא רצה על דג ונפלה!‬
‫איפה?‬
‫אף פעם לא ראיתי את הים ככה.‬
‫סוסוקה, איפה ראית ילדה קטנה?‬
‫היא היתה שם. היא רצה על דג ענקי.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫סוסוקה, צריך לנסוע.‬
‫הכול בסדר, סוסוקה, לא היתה שום ילדה קטנה.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫יש פה ילדה קטנה. בואי הנה!‬
‫אנחנו נעזור לך. בואי!‬
‫סוסוקה, חכה פה.‬
‫מה?‬
‫סוסוקה, אתה מכיר אותה?‬
‫פוניו?‬ ‫-כן! זאת פוניו!‬
‫זאת באמת את!‬
‫ליסה, פוניו חזרה, והיא ילדה עכשיו!‬
‫מה?‬
‫מצאתי את סוסוקה!‬
‫בסדר. סוסוקה, פוניו,‬ ‫החיים הם דבר מסתורי ומדהים,‬
‫אבל יש לנו עבודה.‬
‫אני צריכה שתישארו רגועים.‬
‫וגם אני.‬
‫אתה יכול להוריד את המעיל, סוסוקה.‬
‫פוניו, יש לי משימה בשבילך.‬ ‫את יכולה להחזיק את הפנס?‬
‫מה?‬ ‫-חכי פה, אני אביא מגבת.‬
‫פוניו, בואי הנה!‬
‫יש פה את הריח שלך!‬
‫איי.‬ ‫-פוניו!‬
‫תפסתי אותך!‬
‫בואי נייבש אותך.‬
‫איזה שיער ג'ינג'י יפה. את כבר כמעט יבשה.‬
‫מה?‬
‫והבגדים שלך יבשים.‬
‫כי פוניו היא דגה.‬
‫אי אפשר להרטיב אותה.‬ ‫-נכון.‬
‫הדבר הזה ממש נעים.‬
‫בואו נירגע עם משקה חם.‬
‫פוניו, את יכולה להחזיק לי את הפנס?‬
‫כן!‬
‫מי רוצה להתערב שהמים עובדים?‬ ‫-אני!‬
‫אני!‬
‫מים!‬ ‫-מים!‬
‫יש לנו מיכל מים בחצר.‬
‫הכירה תידלק?‬
‫יופי. בסדר גמור.‬
‫בסדר גמור!‬ ‫-יש לנו מיכל גז משלנו.‬
‫בסדר, בואו נשב לצד השולחן.‬
‫פוניו, השולחן פה.‬
‫שבי ככה.‬
‫תניחי את הדברים שלך.‬
‫את צריכה להשתמש בידיים.‬ ‫-אני אשתמש ברגליים!‬
‫וואו!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫תראי, כפות הרגליים שלה הן כמו כפות ידיים.‬
‫בבקשה.‬
‫זה חם.‬
‫איזה כיף!‬
‫בדיוק במקום.‬
‫אז מה אתם רוצים לעשות עכשיו?‬
‫פוניו רוצה נקניק!‬
‫פוניו מתה על נקניק.‬
‫אז כדאי שאכין ארוחת ערב.‬
‫קודם כול, צריך להדליק‬ ‫את הגנרטור ולדבר עם קואיצ'י.‬
‫זה אבא שלי, צריך חשמל בשביל מכשיר הקשר.‬
‫הוא בלב הים, אבל הוא יהיה בסדר.‬
‫הוא מכשף מרושע?‬ ‫-ברור שלא!‬
‫הוא קברניט של אונייה.‬
‫פוניו, מה עם אבא שלך?‬
‫פוג'ימוטו! הוא שונא בני אדם!‬ ‫והוא כלא את פוניו בבועה!‬
‫מה?‬ ‫-ברחתי מהבית.‬
‫מה?‬
‫ומה עם אמא שלך?‬
‫אמא גדולה ויפהפייה!‬
‫אבל היא יכולה להיות מפחידה מאוד.‬ ‫-בדיוק כמו ליסה.‬
‫פוניו, בואי הנה, בבקשה.‬
‫נראה שמשהו לא בסדר בצינור הדלק.‬
‫אולי הוא נסתם.‬ ‫-הוא נסתם.‬
‫הוא נסתם שם.‬
‫הוא עובד!‬ ‫-יש אור!‬
‫פוניו, את מדהימה.‬
‫אנטנה! אנטנה!‬ ‫-ליסה,‬
‫כל האוניות טבעו?‬
‫אני לא רואה אורות.‬
‫חזק מדי!‬ ‫-מה קרה?‬
‫אני לא קולטת כלום. מוזר מאוד.‬
‫כאן ג'יי-איי-ארבע-אל-אל.‬
‫קואיצ'י, האם שומע?‬
‫כאן ליסה, סוסוקה ופוניו.‬
‫רצינו רק להגיד שאנחנו בסדר.‬
‫עוד מעט נאכל!‬
‫נקניק!‬
‫- ראמן -‬
‫הכנתם את האטריות?‬
‫תיזהרי, המים ממש חמים.‬
‫צריך לחכות קצת.‬
‫זה לוקח שלוש דקות.‬
‫בסדר, תעצמו עיניים.‬
‫אל תפתחו.‬
‫פוניו, בלי להציץ.‬
‫תתכוננו להסתכל.‬
‫הוקוס פוקוס!‬
‫נקניק!‬ ‫-תיזהרי, המרק חם.‬
‫איי! חם, חם, חם!‬
‫ליסה, פוניו נרדמה.‬
‫את חושבת שפוניו באה ממקום רחוק מאוד?‬
‫כן.‬
‫תסתכל החוצה. נראה שהגלים נרגעו קצת.‬
‫אולי כי פוניו נרדמה.‬
‫סוסוקה, אתה רואה את האור הזה?‬
‫הוא זז. יש שם עדיין אנשים, כנראה.‬
‫זה מרכז היום לקשיש.‬
‫עכשיו אני לא רואה אותו.‬ ‫-הם התפנו בכלל?‬
‫סוסוקה, תישאר עם פוניו, בסדר?‬
‫אני חייבת ללכת לעזור להם.‬
‫אוכל להגיע אם אסע דרך ההר.‬
‫סוסוקה, אני צריכה לנסוע למרכז היום.‬
‫אני אבוא איתך!‬
‫סוסוקה, עדיף שתישאר פה.‬
‫למה אני לא יכול לבוא?‬ ‫נעיר את פוניו וניקח אותה איתנו.‬
‫אני רוצה לבוא איתך!‬
‫סוסוקה, בשעת סערה, הבית שלנו משמש כמגדלור.‬
‫רואים אותו מהעיירה ומהאוניות.‬
‫בכל שאר המקומות יש חושך.‬
‫מישהו חייב להישאר פה.‬
‫קורים עכשיו המון דברים מסתוריים,‬
‫ואני בעצמי לא מבינה אותם.‬
‫בסוף נבין הכול.‬
‫אבל עכשיו אני צריכה לנסוע לעזור לקשישות.‬
‫יעזור לי מאוד‬
‫אם תהיה אחראי על הבית.‬
‫אתה תסתדר, ואני אחזור בקרוב.‬
‫את מבטיחה?‬
‫אני מבטיחה.‬ ‫-הבטחת.‬
‫אני אוהבת אותך, סוסוקה.‬
‫קפטן, אני רואה את האורות של העיר!‬
‫סוף סוף נבין איפה אנחנו.‬
‫אנחנו במקום שלא ראיתי מעולם.‬
‫יכול להיות שהגענו לאמריקה?‬
‫מה שראינו לא היה הר.‬
‫וזאת גם לא עיר.‬
‫אלה אורות של אוניות.‬
‫הירח כל כך קרוב,‬
‫שהים גואה בגלל כוח הכבידה שלו.‬
‫בית קברות לאוניות. אנחנו עומדים למות.‬
‫מה?‬
‫המנוע עצר!‬ ‫-תנסו לעצור את האונייה.‬
‫הטילו עוגן!‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫משהו מתקרב אלינו.‬
‫אלילת ים?‬
‫מה?‬
‫המנוע שוב עובד.‬ ‫-בגללה.‬
‫גם אתה ראית אותה? חשבתי שאני הוזה.‬
‫הגני עלינו, הגני עלינו...‬
‫עוד, עוד.‬
‫מה?‬
‫הגדר מכושפת.‬
‫איך היא למדה לעשות דברים כאלה?‬
‫מה? אני לא מאמין! לא!‬
‫היא הפכה לאנושית. היי, לא לזוז.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫בנות, בנות...‬
‫די, בבקשה.‬
‫תפסיקו! לא! די!‬
‫אני רציני, ניסיתי להציל את אחותכן.‬
‫היא הגיעה, סוף סוף.‬
‫פוג'ימוטו.‬ ‫-עבר המון זמן, אהובתי.‬
‫תסתכל על הים שלי.‬
‫משהו השתנה.‬
‫הוא כמו הים העתיק שלי מתור הדבון,‬ ‫מלא בקסמים ובעוצמה.‬
‫את תתעצבני מאוד, יקירתי.‬
‫פוניו הגיעה לשיקויים שלי,‬ ‫והיא טעמה דם אנושי.‬
‫פוניו? איזה שם מקסים.‬
‫בעצם אני אשם בכול, כמובן.‬
‫היא כל כך חזקה,‬
‫שהיא קרעה חור באריג המציאות.‬
‫היא צעירה מכדי להבין, והיא לא מקשיבה לי.‬
‫היא הפכה לילדה קטנה, והיא אוהבת ילד קטן.‬
‫העולם כולו יצא מאיזון.‬
‫בבקשה, תעקרי ממנה את האנושיות,‬ ‫אחרת העולם כולו אבוד!‬
‫מה?‬
‫הלוויינים כבר נופלים מהשמיים.‬
‫והירח מושך את הים אליו...‬
‫תירגע, יקירי.‬
‫סוסוקה. לילד קוראים סוסוקה.‬
‫אנחנו אוהבים את אחותכם,‬ ‫ואנחנו רוצים שהיא תהיה מאושרת.‬
‫תקשיב, יקירי,‬ ‫אולי ניתן לפוניו להיות אנושית?‬
‫מה?‬
‫יש כישוף עתיק. אם אהבתו‬ ‫של סוסוקה היא אהבת אמת,‬
‫פוניו תשתנה לנצח והאיזון יושב.‬
‫אבל אם היא לא אמיתית,‬ ‫פוניו תהפוך לקצף שעל פני הים.‬
‫נכון. זה המקור לכול, יקירי.‬
‫הילד צעיר ותמים.‬
‫איך הוא...?‬ ‫-שקט.‬
‫תן להם לישון.‬
‫הם צריכים לנוח.‬
‫סוסוקה!‬
‫איי!‬
‫פוניו! את בסדר?‬
‫בוקר טוב, סוסוקה!‬
‫מה?‬
‫הים הגיע עד סף דלתנו.‬
‫למה ליסה לא פה?‬
‫פני הים ממש עלו. היא בטח נתקעה.‬
‫חבל שאין לנו סירה.‬
‫הנה סירה, שם!‬
‫היא קטנה מדי.‬ ‫-לא נכון.‬
‫מה?‬
‫כל הכבוד!‬
‫וואו, הגדלת גם את הנר.‬
‫יש לנו מקום!‬ ‫-נהדר.‬
‫נהדר!‬ ‫-קחי את הצד ההוא.‬
‫בסדר.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫היא באמת צפה!‬
‫נראה שאין דליפות.‬
‫עכשיו צריך למלא את הדוד.‬
‫המים נכנסים מהצינור הזה,‬
‫והדבר העגול הזה מחמם אותם.‬
‫זה עבד!‬
‫עושה רושם שהכול מצוין.‬
‫מצוין!‬ ‫-כן.‬
‫מצוין!‬ ‫-מצוין.‬
‫מצוין! מצוין! מצוין! מצוין!‬
‫מצוין!‬
‫- גפרורים -‬
‫מה זה?‬
‫איי.‬ ‫-איי.‬
‫תסתכל.‬ ‫-הנר דולק.‬
‫הוא חם! הוא חם! הוא חם!‬
‫זה עובד?‬
‫זה עובד!‬
‫סוסוקה, הכול מצוין, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-הסירה הזאת טובה.‬
‫כן.‬
‫סוסוקה, תסתכל עליי.‬
‫סוסוקה, ככה עוד יותר כיף!‬
‫הדבר הזה מחמם לי את האף.‬
‫פוניו, את תהיי התצפיתנית,‬
‫ואני אנהג בסירה, בסדר?‬ ‫-כן. אני אהיה התצפיתנית.‬
‫הנה הכביש.‬
‫זה הכביש שליסה נסעה בו בלילה.‬
‫אני לא רואה אותה בשום מקום.‬ ‫-עוד מעט נראה אותה.‬
‫היא הבטיחה לי שהיא תחזור.‬
‫אלה דגים עתיקים. הם חיו בתור הדבון.‬
‫אני מכירה את הדג הזה. זה בוטריצפלוס.‬
‫וזה...‬ ‫-דיפנורינצוס.‬
‫דיפנורינצוס!‬
‫וואו, הנה דג ממש ענקי!‬
‫זה דבוניכוס!‬ ‫-דבוניכוס!‬
‫היי, אתם שם!‬
‫היי!‬
‫-סירה!‬
‫היי!‬
‫גם אני אגיד את זה.‬
‫היי!‬
‫איי.‬
‫וואו, איזו מהירות.‬
‫היי!‬ ‫-אני מתחיל להיות טוב בזה.‬
‫פוניו, תכבי את הנר.‬
‫שלום לכם.‬ ‫-שלום.‬
‫איזו סירה חמודה יש לכם.‬
‫ראיתי אותך פעם.‬ ‫אתה הילד הקטן של ליסה, נכון?‬
‫הוא לא ילד קטן. זה סוסוקה!‬
‫וזאת פוניו.‬
‫פעם הייתי דגה.‬
‫באמת?‬
‫אני אוהבת את השם שלך, פוניו. הוא חמוד.‬
‫כן.‬
‫דרך אגב, ראיתם את ליסה?‬
‫את ליסה? אמא שלך לא איתך?‬
‫היא נסעה למרכז היום לקשיש.‬ ‫-וואו, עד לשם?‬
‫את מוצאת חן בעיני התינוק שלי.‬
‫די, מתוק.‬
‫בשבילנו?‬
‫אפשר לקבל את הספל?‬
‫תודה רבה. הריח מצוין.‬
‫וואו, איזה מרק טעים!‬
‫אמא שלי הכינה אותו לבד.‬ ‫-המרק בשבילו!‬
‫אני מצטערת, הוא קטן מדי בשביל מרק.‬
‫הוא שותה רק חלב.‬
‫אבל אני יכולה לאכול את המרק.‬
‫הוא יעזור לי להכין לו חלב.‬
‫מה?‬
‫כן, גם ליסה הכינה לי חלב.‬
‫פוניו, מה את אומרת?‬ ‫אני יכולה לאכול את המרק?‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תושבי העיירה. ממש תהלוכה!‬
‫היי! אתם צריכים עזרה?‬
‫תודה! אנחנו בסדר, אבל תודה ששאלת!‬
‫אנחנו לוקחים את כולם למלון שבפסגה!‬
‫למען ביטחונכם, כדאי שתבואו אחרינו!‬
‫כן, נבוא!‬
‫נראה שכל העיירה פה.‬
‫אני מקווה שכולם בסדר.‬ ‫-פוניו, צריך לצאת לדרך.‬
‫חכו רגע. בואו נראה...‬
‫הנה, קחי קצת חלב.‬ ‫-מה?‬
‫חלב!‬
‫פוניו כבר אכלה את כל הנקניק.‬
‫תודה רבה. נדיב מאוד מצידך, פוניו.‬
‫סוסוקה, קח.‬
‫כבר השתמשנו בו, אבל תרצה אותו בכל זאת?‬
‫תודה. פוניו תגדיל אותו.‬
‫תודה.‬ ‫-תשמרו על עצמכם.‬
‫תודה רבה.‬
‫אוי, מה קרה?‬
‫שקט, שקט.‬
‫פוניו!‬
‫וואו!‬
‫סו-צ'אן!‬
‫שלום, סו-צ'אן.‬
‫וואו.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-איפה ליסה?‬
‫היא נסעה למרכז היום לקשיש!‬
‫אנחנו הולכים לחפש אותה!‬
‫אני עדיין לא מאמין שליסה עברה את הגל ההוא!‬
‫זאת ליסה.‬ ‫-סוסוקה, אני יכולה להפליג איתך?‬
‫אני לא יכול, אני עסוק. יש לי משימה.‬
‫תבדקו בפארק. הקשישות כבר בטח שם.‬
‫בהצלחה!‬ ‫-אתם תמצאו אותה!‬
‫נשלח סירה להביא את הקשישות‬ ‫ברגע שנוריד את האנשים האלה!‬
‫בהצלחה, קפטן!‬
‫פוניו, הנר שלנו כמעט נגמר.‬
‫אנחנו נסתדר. הדייג נתן לי עוד נר.‬
‫איי. זה עדיין חם.‬
‫ביי-ביי.‬
‫פוניו, את יכולה להגדיל אותו?‬
‫בסדר.‬
‫פוניו, הכול בסדר?‬
‫מה?‬
‫פוניו?‬ ‫-מה?‬
‫פוניו. פוניו!‬
‫יופי, אני כבר יכול ללכת.‬
‫הנה הכביש.‬
‫הסירה מתכווצת!‬
‫פוניו!‬
‫פוניו, תתעוררי!‬
‫סוסוקה.‬
‫הפחדת אותי.‬
‫אל תהפכי שוב לדגה.‬
‫המכונית של ליסה! בואי, פוניו, אולי היא פה!‬
‫ליסה! ליסה!‬
‫ליסה!‬
‫ליסה.‬
‫ליסה!‬
‫הנה, הבאתי את הסירה שלך.‬
‫יוצאים לך מים מהעיניים.‬
‫בוא נלך למצוא את ליסה.‬ ‫-כן.‬
‫איזה יופי!‬ ‫-שכחת את מקל ההליכה!‬
‫תראו, הנה עוד לווייתן!‬
‫נדמה לי שהוא רואה אותנו.‬
‫נחמד בעולם הבא, לא?‬
‫הברך שלי לא כואבת.‬ ‫-אז זה העולם הבא?‬
‫איפה אנחנו? בגן עדן?‬
‫כמו חלום!‬ ‫-גבירותיי, אתן יכולות לבוא אליי, בבקשה?‬
‫אנחנו באות!‬ ‫-למה שלא נרוץ?‬
‫בואו!‬
‫איזה כיף לרוץ.‬ ‫-אני אנצח!‬
‫המנצחת!‬
‫תירגעו, בבקשה.‬
‫הגיע הזמן לצפות‬
‫במבחן אהבה מקודש.‬
‫מרגש!‬ ‫-הם לא צעירים מדי?‬
‫ממש מרגש.‬ ‫-נכון!‬
‫בבקשה, גבירותיי,‬
‫תזכרו שזה רגע חשוב מאוד.‬
‫רגע שחשיבותו מכרעת.‬
‫פוג'ימוטו, אתה לא תרשה‬ ‫שיאונה רע לסו-צ'אן או לפוניו, נכון?‬
‫אני מקווה מאוד!‬ ‫-הוא אבא שלה.‬
‫ודאי שלא ארשה.‬
‫אני מקווה שפוניו לא תתעורר. סליחה.‬
‫אתן חושבות שאפשר להאמין לו?‬
‫מעניין מה ליסה חושבת.‬
‫היא עם האישה ההיא,‬
‫הן מדברות כבר שעות.‬
‫בטח קשה לליסה המסכנה.‬
‫הלוואי שהיינו שומעות על מה הן מדברות.‬
‫אולי פשוט נשאל? ליסה!‬
‫ליסה!‬
‫ליסה! כולנו בעד סוסוקה ופוניו!‬
‫ליסה!‬ ‫-יקירתי.‬
‫את בטח דואגת.‬
‫ליסה, סו-צ'אן יהיה בסדר, הוא חזק.‬
‫נכון!‬
‫הלב שלו טוב.‬
‫תודה רבה. אני שמחה שאתן פה,‬ ‫ולא משנה איך זה ייגמר.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫פוניו, הנה מנהרה.‬
‫- פארק הפסגה -‬
‫נדמה לי שכבר הייתי פה.‬
‫פוניו?‬
‫המקום הזה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫אל תעזבי את היד שלי.‬
‫כן.‬
‫פוניו!‬
‫פוניו! בבקשה, אל תמותי!‬
‫פוניו!‬
‫פוניו, תתעוררי! פוניו!‬ ‫-שקט.‬
‫אל תעיר אותה.‬
‫נעים מאוד, סוסוקה. כולנו מחכים לך.‬
‫הקשישות, אמא שלך...‬ ‫-ליסה?‬
‫אולי תבוא איתי אליהן? גם פוניו תבוא.‬
‫אני מבטיח שלא אקח ממך את פוניו.‬
‫סוסוקה!‬
‫אל תקשיב למשוגע הזה!‬
‫הוא פיתה את כולן להצטרף אליו.‬
‫גברת טוקי!‬
‫עליי אף אחד לא יעבוד!‬
‫אין זמן! אני חייב להחליט!‬
‫אם הירח יתקרב עוד יותר... את לא רואה אותו?‬
‫העולם ייצא מאיזון. כולנו נהיה מתחת למים!‬
‫זה התירוץ הכי טוב שמצאת? שהירח נופל?‬
‫בני האדם האלה!‬ ‫-סוסוקה, בוא אליי.‬
‫סוסוקה, תקשיב לי, בבקשה.‬ ‫אתה חייב לבטוח בי.‬
‫רק אתה יכול להציל את העולם.‬ ‫אל תאלץ אותי להשתמש בכוח.‬
‫פוניו!‬
‫תראי קצת כבוד לאבא שלך!‬
‫פוניו!‬
‫סוסוקה, בוא כבר!‬
‫אני לא האיש הרע פה!‬
‫יותר מהר!‬
‫קפוץ אליי!‬
‫מה עכשיו?‬
‫ליסה!‬ ‫-סוסוקה.‬
‫פוניו!‬
‫את לא צריכה לשחות.‬
‫למה אנחנו פה?‬
‫אז זה סוסוקה.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫את אמא של פוניו?‬ ‫-כן.‬
‫הבאת את פוניו אליי בריאה ושלמה.‬
‫שקט...‬ ‫-תודה רבה.‬
‫סוסוקה, פוניו פתחה את באר הקסמים‬
‫כי היא רצתה מאוד להיות אנושית,‬ ‫להיות ילדה אמיתית.‬
‫היא צריכה שתקבל אותה כפי שהיא.‬
‫אתה יודע שפוניו היתה דגה, נכון?‬
‫כן.‬
‫ואתה מכיר אותה כילדה אנושית.‬
‫הדם שלך גרם לזה.‬ ‫-בגלל זה!‬
‫נחתכתי באגודל,‬ ‫ופוניו ליקקה את הפצע והבריאה אותו.‬
‫אז ככה היא הפכה לאנושית.‬
‫תוכל לקבל אותה כפי שהיא?‬
‫כן, אני אוהב את פוניו בכל צורה.‬
‫אני אוהב אותה כשהיא דגה, כשהיא אנושית,‬ ‫וכשהיא משהו באמצע. אני אוהב אותה תמיד.‬
‫פוניו, בואי הנה, בבקשה.‬
‫פוניו, סוסוקה הבטיח לקבל אותך כפי שאת.‬
‫כדי להפוך לאנושית,‬ ‫עלייך לוותר על כוחות הקסם שלך.‬
‫את יכולה?‬ ‫-כן.‬
‫כשתחזרו ליבשה, תן לבועה הזאת נשיקה,‬
‫ופוניו תהפוך לילדה אנושית,‬ ‫ותגדל בדיוק כמוך.‬
‫איזה כיף, פוניו!‬
‫תודה רבה, אמא של פוניו.‬
‫האיזון הושב לטבע.‬
‫הידד!‬
‫אני גאה בכם!‬
‫סוסוקה!‬
‫ליסה, תודה רבה.‬ ‫-תודה לך.‬
‫אני אשמור עליה.‬
‫הנה אתם! אתם בסדר?‬
‫רגע, אני אביא את כיסאות הגלגלים.‬
‫אל תטרח, שימה. אנחנו יכולות ללכת.‬
‫כמה אנשים!‬
‫אני מאמין שהסירה שלך.‬
‫תודה רבה!‬ ‫-תנסה לזכור אותי לטובה.‬
‫אם תסכים. אפשר?‬
‫שמור טוב על פוניו.‬
‫הנה קואיצ'י!‬
‫קואיצ'י! שלום!‬
‫אנחנו פה!‬
‫ליסה! סוסוקה!‬
‫היי!‬
‫תסתכלי, פוניו, הנה האונייה של אבא שלי.‬
‫"פוניו, פוניו, פוניו, הדגיגה הקטנה‬
‫שבאה מהים הכחול‬
‫פוניו, פוניו, פוניו, הילדה‬
‫עם הבטן העגולה הגדולה‬
‫צעד צעד, קפיץ קפוץ‬
‫רגליים זה דבר נחמד‬ ‫תראו איך אני רצה‬
‫לפיתה לפיתה, נדנדה נדנדה‬
‫ידיים הן דבר נחמד‬ ‫בוא נחזיק ידיים‬
‫כשאני מדלג איתה‬
‫גם לבי מדלג לו‬
‫לעיסה, נשיקה, חיבוק‬
‫אני אוהב אותה‬
‫האדמונית הקטנה‬
‫פוניו, פוניו, פוניו, הדגיגה הקטנה‬
‫שבאה מהים הכחול‬
‫פוניו, פוניו, פוניו, הילדה‬
‫עם הבטן העגולה הגדולה"‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬